Vitajte pri sledovaní ďalšieho pokračovania nášho seriálu
o eucharistických zázrakoch.
Dnes vás pozývam do Walldürnu, Wilsnacku a Erdingu.
Jeden z najkompletnejších dokumentov,
ktorý obsahuje všetky svedectvá o eucharistickom zázraku,
ktorý sa udial vo Walldürne v roku 1330,
napísal mních Hoffius v roku 1589.
Počas svätej omše kňaz náhodne prevrhol kalich s premeneným vínom,
ktoré sa premenilo na krv a tá na korporáli vytvorila
obraz ukrižovaného Ježiša.
Relikvia zakrvaveného korporála sa dnes uchováva na bočnom
oltári Baziliky svätého Juraja vo Waldürne.
Každoročne putujú tisíce pútnikov do Waldürnu,
aby si uctili svätú relikviu.
Počas svätej omše, ktorú slúžil kňaz Heinrich Otto,
náhodne došlo k prevrhnutiu kalicha s premeneným vínom,
ktoré sa premenilo na krv.
Hneď nato sa na korporáli vytvoril obraz ukrižovaného Ježiša.
Obraz mal červenú farbu a bol obkolesený jedenástimi identickými
hlavami Krista, ktoré boli korunované tŕním.
Kňaz nemal odvahu o zázraku nikomu povedať,
a tak mnoho rokov ukrýval korporál pod oltárom.
Až keď zomieral, povedal o tom pri spovedi kňazovi,
ktorému korporál aj odovzdal.
Hneď od počiatku bola relikvia korporála hojne uctievaná.
Pripisujú sa jej mnohé uzdravenia a zázračné obrátenia.
Pápež Eugen IV. potvrdil zázrak v roku 1445.
Miestu udelil úplné odpustky.
Zázrak sa stal známym v celej Európe
a počas stáročí ho znázorňovali mnohí umelci.
Súčasná bazilika bola postavená medzi rokmi 1698 a 1728
Franzom Lotharom von Schönbornom, arcibiskupom z Mainzu.
V roku 1962 ju pápež Ján XXIII. povýšil na baziliku minor.
Od roku 1938 baziliku spravujú otcovia augustiniáni.
Po strašnom požiari, ktorý vypukol v dedinke Wilsnack v roku 1383,
sa v ruinách farského kostola našli aj úplne neporušené hostie,
ktoré opakovane krvácali.
Pútnici začali na spomínané miesto prichádzať vo veľkom počte,
a preto rozhodli o stavbe kostola na pamiatku zázraku.
Kult bol schválený bulou pápeža Eugena IV. v roku 1447.
V auguste roku 1383 bola dedinka Wilsnack vyplienená
a vypálená rytierom Heinrichom von Bülowom.
Medzi ruinami farského kostola sa našli aj tri premenené hostie,
ktoré boli v úplne perfektnom stave.
Hostie však krvácali.
Po objavení krvácajúcich hostií sa začali diať viaceré zázraky.
Tak napríklad rytier Dietrich von Wenckstern,
ktorý zásadne pochyboval o krvácajúcich hostiách,
oslepol a zrak sa mu vrátil až potom,
keď svoje pochybnosti ohľadom zázraku oľutoval.
Správa sa rýchlo rozšírila a už v roku 1384 biskup z Havelburgu
potvrdil zázrak „krvácajúcich“ hostií z Wilsnacku.
Pápež Urban VI. poskytol štedrý dar na rekonštrukciu kostola.
K nemu sa pridali aj arcibiskup z Magdeburgu
a biskupi z Brandenburgu, Havelbergu a Levusu.
Wilsnack sa stal až do 16. storočia jedným
z najnavštevovanejších pútnických miest v Európe.
Vďaka množstvu darov, ktoré nechávali pútnici
prichádzajúci si uctiť zázračné hostie,
sa podarilo financovať výstavbu veľkého Kostola svätého Mikuláša,
ktorý bol venovaný pamiatke zázraku.
Kostol je dodnes jedným z najvýznamnejších svedectiev
gotického tehlového štýlu, typického práve pre severné Nemecko.
Monštrancia obsahujúca relikviu troch hostií
bola zničená počas požiaru v roku 1522.
O zázraku však zostalo množstvo písomných
svedectiev a umeleckých diel, ktoré zázrak zobrazujú.
Na Zelený štvrtok v roku 1417 ukradol jeden roľník
premenenú hostiu.
Tá sa mu však počas jeho cesty vzniesla z rúk
a zostala sa vznášať na mieste. Márne sa ju snažil získať späť.
Nakoniec sa to podarilo až vďaka zásahu biskupa.
Na mieste, kde sa udial zázrak,
bola bezprostredne postavená kaplnka.
V súvislosti so zázrakom sa hovorí o viacerých uzdraveniach
a zázrakoch.
Istý chudobný roľník z Erdingu bol v takej biede,
že hoci pracoval mnoho hodín denne, nedarilo sa mu vymaniť z biedy.
Jeho sused, ktorý vykonával tú istú prácu ako on,
si však pohodlne so zárobkom vystačil.
Jedného dňa sa ho roľník opýtal, ako je to možné, že zarába tak veľa
a sused mu prezradil, že jeho zárobok je taký dobrý vďaka tomu,
že doma prechováva Najsvätejšiu oltárnu sviatosť.
Chudobný roľník, nevzdelaný vo viere, si myslel,
že Najsvätejšia sviatosť je istá forma amuletu, a tak sa rozhodol,
že urobí takisto ako jeho sused.
Šiel na Zelený štvrtok na svätú omšu a po svätom prijímaní ukryl hostiu
do kusa látky a vyšiel z kostola.
Takmer okamžite ho však začali trápiť výčitky svedomia,
a tak sa rozhodol hostiu odniesť späť.
Na spiatočnej ceste sa mu hostia vyšmykla z rúk a odletela.
Všade ju hľadal, ale márne.
Prestrašený tým, čo sa stalo, utekal všetko porozprávať farárovi,
ktorý okamžite odišiel na miesto, kde sa hostia stratila.
Po príchode na miesto kňaz uvidel hostiu na hrude zeme,
ako vyžaruje silné svetlo.
Priblížil sa, aby ju vzal, no tá sa opäť vzniesla do vzduchu a zmizla.
Kňaz všetko rozpovedal biskupovi,
ktorý sa osobne vybral urýchlene na miesto zázraku.
A hostia sa opätovne vzniesla do vzduchu.
Biskup a miestni obyvatelia rozhodli
o stavbe kaplnky na úctu eucharistického zázraku.
Prílev pútnikov bol taký obrovský, že v roku 1675 miestne autority
rozhodli o stavbe novej, väčšej svätyne v barokovom štýle.
Biskup Kaspar Künner z Freisingu 19. septembra 1677
posvätil nový kostol, ktorý bol zasvätený Predrahej Kristovej krvi.
Do svätyne bolo prenesených viacero relikvií,
okrem iných aj Predrahá Kristova krv.
Od roku 1992 spravujú svätyňu rehoľníci
Rádu svätého Pavla z púšte.
© TV LUX 2019